MATRIX. REVOLUTIONS
Jokių Niobe ir Ghost pedsakų.
Prisijungsime ir pabandysim susisiekti.
- Nesvarbu. Jau jų nebėra. - Lėkime jų ieškoti.
- Ne! Mums reikalingas kiekvienas laivas. - To ir bijojau.
Apieškokite kiekvieną tunelį ir skylę
kaip galima greičiau.
Kanalai pilni sargų, kapitone.
Kuo greičiau juos rasime, tuo geriau.
- Atnešiau šio to pavalgyti. - Ačiū.
Ar yra pokyčių?
Ne.
- O kaip jis? - Nieko jam neatsitiks.
Bent kol neatsibus.
- Kodėl? - Kapitonas jam turi keletą klausimų.
Geriau tegul žino atsakymus.
Matai šias žaizdas? Manau, kad pats jas pasidarė.
- Kodėl? - Nežinau.
Bet kaip minėjau, tegul žino atsakymus.
Norėčiau apieškoti Matrix.
- Kam? - Neo.
Ten jo negali būti. Jis neįjungtas.
Prašau.
- Tos linijos mane neramina. - Kodėl?
Neatrodo kaip miegančio.
Keista tai, kad jos visada matomos.
- Kur? - Kai kas nors yra įjungtas.
Didelė bėda. Ten jo nėra.
- turime rezultatus... - Kiek dar?
Jei judės panašiu greičiu Zionie bus po 20 valandų.
Jėzau Kristau.
Imkimės darbo.
AK, lipk į viršų holografų.
Mauser, norėčiau nuolatos turėti keturis dalinius.
Turime skristi mažiausiu padų kiekių.
Yra iškvietimas!
Operatorius.
Tai Serafin.
turime žinią nuo Orakulės. Ateikite greičiau čia.
Laba diena.
Kas tu?
Mano vardas Sati. Tu esi Neo.
Tėtis sako, kad neturėtum čia būt.
Sako kad pasiklydai. Tai tiesa?
- Kur aš? - Traukinių stotyje.
- Tai Matrix? - Ten važiuoja traukinys, ir mes taip pat,
bet tu negali su mumis važiuoti.
- Kodėl? - Jis tau neleis.
- Kas? - Mašinistas. Man jis nepatinka.
Bet tėtis sako, kad turime daryti tai, ką jis sako,
kitaip mus čia paliks visam laikui.
Morpheus, Trinity, ačiū, kad atėjote.
Per gyvenimą išmokau vieno dalyko,
kad niekas nevyksta taip, kaip norėtume.
- Kas tu? - Orakulė.
Norėčiau viską paaiškinti, bet ne taip paprasta.
Žinojau, kad taip nutiks.
Žinojau, kad būsiu kitokia, negu mane pamenate.
Bet ne taip turėjo būti.
Kas atsitiko?
Priėmiau sprendimą, kuris man kainavo daugiau, negu norėjau.
Kokį sprendimą?
Padėti jums. Nukreipti Neo.
Dabar, kai žinau kitas galimybes, priimčiau tokį patį sprendimą.
Net jei žinočiau, kokia kaina.
Manau, kad tai teisingas sprendimas,
nes esu čia ir vėl padedu.
- Taigi kas nutiko Neo? - Taip.
Įstrigo tarp šio ir mašinų pasaulio.
Kelias kontroliuojamas programos, vadinamos Mašinistu.
Ji skirta perkelti programoms iš ir į Matrix.
Jei sužinos anksčiau už jus, kur yra Neo,
tai labai apsunkins mūsų veiklą.
- Kodėl? - Dėl žmogaus, kuriam dirba Mašinistas.
- Merowing. - Paskyrė premiją už jūsų galvas. Turite būti budrūs visą laiką.
Serafin žino, kaip rasti Mašinistą. Eis su jumis.
Metus jis mane saugojo. Tikiuosi, kad jums taip pat padės.
Eikite su manimi.
Aiškerege.
Žinau, Morfeus.
Žinau, kad abejoji.
Po viso to, kas atsitiko
nelauk, kad tavimi tikėsiu.
Nesitikiu.
Laukiu to, ko ir visada.
Kad pasirinksi teisingai.
Patikėsi arba ne.
Galiu tik pasakyti, kad tavo draugai turi rūpesčių.
Ir jiems reikia pagalbos. Mūsų visų.
- Ar tu iš Matrix? - Taip. Ne.
- Buvau. - kodėl išėjai?
- Turėjau. - Aš taip pat turėjau palikti namus.
Sati, eikš čia. Palik šį žmogų ramybėje.
Gerai, tėti.
Atleiskite. Ji labai smalsi.
- Pažystu tave. - Taip, restorane pas Prancūzą.
Esu Rama-Kandra. Čia mano žmona Kamala ir dukra Sati.
Tai mums garbė tave pažinti.
- Esate programos. - O taip.
Aš užsiėmu atliekomis elektrinėje.
Mano žmona yra interaktyvi programa, ji labai kūrybinga.
- Ką čia darai? Aš ne iš čia. - Kamala! Labai atsiprašau.
Žmona labai tiesmuka.
Nieko tokio. Nežinau atsakymo.
Net nežinau, kur esu.
Ši vieta yra tarp tavo ir mūsų pasaulių.
- Kas yra Mašinistas? - Dirba Prancūzui.
Žinojau, kad tai pasakysi.
Prancūzas nepamiršta
ir neatleidžia.
- Pažįsti jį? - Žinau tik tai, ką privalau.
Žinau, kad jei nori pasiimti iš mūsų pasaulio į jūsų,
turi eiti pas Prancūzą.
O ką tu čia darai?
- Rama, prašau! - Nenoriu būti nemandagus.
Gal iki gyvenimo pabaigos nieko nepamatysiu.
Atsiprašau. Neprivalai atsakyti.
Nieko tokio. Atsakymas paprastas.
Labai myliu dukrą.
Yra nuostabiausias dalykas, kokį kada nors mačiau.
Bet pas mus to nepakanka.
Kiekviena programa turi turėti paskirtį.
Jei neturi, būna ištrinta.
Ėjau pas Prancūzą, kad išgelbėčiau dukrą.
- Nieko nesupranti. - Aš niekada...
Negirdėjau programos, kalbančios apie meilę.
- Tai žmogiški jausmai. - Ne. Tai tik žodžiai.
Svarbu tik tai, pas sieja.
Matau, kad esi įsimylėjęs.
Gali atsakyti, ką paaukotum šiam ryšiui?
- Viską. - Taigi mano priežastys, dėl kurių čia esu, yra panašios.
Tai jis.
- Nešdinkitės! - Nenorime bėdų.
- Jau turite! - Mums reikia pagalbos.
Negaliu jums padėti. Niekas negali.
O ne!
Velnias!
- Kada atvyks traukinys? - Jau vėluoja.
Mašinistas niekada nevėluoja.
- Manai, čia dėl manęs? - Sunku atsakyti.
- Tik Orakulė žino. - Pažysti Orakulę?
Visi ją pažysta. Buvau pas ją, prieš eidamas pas Prancūzą.
Žadėjo prižiūrėti Sati, kol atsisveikinsime.
Atsisveikinsite?
- Neliks su jumis? - Tai neįmanoma.
Sutartis su Prancūzu liečia tik dukterį.
Dabar grįžtame į savo pasaulį.
- Kodėl? - Tokia lemtis.
- Tiki lemtimi? - Tai tik žodis, kaip meilė.
Kalbame apie tai, ką mes čia darome.
Neturiu nusiskundimų lemtimi. Esu jai dėkingas.
Už nuostabią žmoną, už puikią dukrą.
Jos dovanos. Ir darau viską, kad jas įvertinčiau.
- Tėti, traukinys! - Taip. Imkite krepšius, greitai.
Galiu jums padėti?
Gerai.
Paskubėkite. Aš vėluoju.
- Kas tu? - Tai draudas.
Pažįstu tave.
Tai to ieškojo.
Turiu grįžti. Užmokėsiu kiek prašysi.
- Taip ar kitaip, įlipsiu į traukinį. - O ne, ne, ne, ne, ne...
Liksi čia, kol Merowing pasakys kitaip.
O kiek jį pažįstu, liksi labai ilgam.
- Nenoriu tavęs sužeistizię. - Nepadarysi to.
Sukūriau šią vietą. Aš čia keliu sąlygas.
Ir aš grasinu.
Čia esu dievas.
Lipkite į traukinį, arba liksite sujuo.
Turime grįžti pas Orakulę. Ji žino, ką daro.
Ne. Žinome, ką reikia daryti.
Velnias.
Tai kažkoks pokštas.
Velnias, ką jis čia daro?
Aš tuo užsiimsiu. Ar pasiruošęs mirti?
- Turiu su juo pakalbėti. - Jei praeisi pro šias duris,
tai tik per mano lavoną.
Tegul taip ir būna.
Yra tik vienas kelias. Jo pabaigoje yra kitas kontrolės postas.
Jei pasiseks, ten bus vienas žmogus.
- O jei ne? - Bus jų daug.
Galiu paimti jūsų... o Dieve!
Kas po velnių...
Neįtikėtina.
Prarastasis sūnus grįžta.
Grįžai premijos, Serafin?
Pasakykite, kiek turite kulkų pistoletuose?
Nežinau, bet greičiausiai nepakaks.
- Norime tik pakalbėti. - O taip, aš tuo įsitikinęs. To atėjote į pragarą.
Pasakysiu, ką darysime.
Atiduokite ginklus, o aš jums pažadu, kad iš čia išeisite nepaliesti.
- Visi? - Taip, taip.
Suprantama.
Koks netikėtumas.
Kas galėjo pagalvoti, kad taip greitai pasimatysime
po paskutinio susitikimo. likimas labai malonus.
O jei tu, mano mažasis Jude, taip pat čia,
tai reiškia, kad Orakulė turi kitą apvalkalą.
Esu nusivylęs. Bet nešokiruotas.
Bet tikiuosi, kad gavo gerą pamoką
ir jau žinau, kad kiekvienas įvykis turi atsaką
ir jei kas mane pajuoks, užmokės už tai.
Taigi, ko atėjote?
Kokie klausimai? Aišku, žinau.
Toks mano darbas. Kai kas mano, kad tai atsitiktinumas, bet ne aš.
Bet vis vien smalsu
kaip tai atsitiko. Žinote?
- Ne. - Ne?
Taip ir maniau.
Bet visada geriau paklausti.
Norime sudaryti sutartį.
Visada mielai užsiimu verslu.
Gerai. Turiu tai, ko norite.
Norint sudaryti sandėrį, turiu gauti tai, ko aš noriu.
Ir taip susiklostė, kad yra kai kas, ko trokštu.
Ko noriu nuo tada, kai tik čia pakliuvau.
To negalima paimti.
Tai kalima tik gauti.
Ką?
Orakulės akis.
Jums jau sakiau, kad nepavyks pabėgti nuo gamtos prigimties.
Tai ji jus vėl atlydėjo čia.
Kai kiti mato sutapimą, aš matau nuoseklumą.
Kai kiti mato atsitiktinumą, aš matau kainą.
Atneškite man Orakulės akis,
o aš atiduosiu jūsų išgelbėtoją.
Man tai atrodo kaip neblogas sandėris.
Taip? Ne?
Neturiu laiko nesąmonėms.
Nori sudaryti sandėrį? Gal tokį?
Atiduosi man Neo, arba mirsime visi
čia ir dabar.
Įdomus pasiūlymas.
Tikrai pasiryžusi už jį numirti.
Patikėk tuo.
Padarys tai. Jei reikės, nužudys mus visus.
Ji įsimylėjusi.
Įdomu, kaip įsimylėjusių veiksmai panašūs į pamišėlių veiksmus.
Laikas baigiasi.
Kaip bus, Merv?
Gerai. Kaip čia įėjei,
taip ir išeisi.
- Pasiruošęs? - Beveik. Yra keletas įsilaužimų, bet tuo rūpinamės.
- Radote Neo? - Matote jį?
Ne. Kažką matome, bet nežinome, kas tai.
Negali čia gyventi.
Turiu ją pamatyti.
Dabar?
Tai mano paskutinė viltis.
Kaip tik taip, tai didelė mįslė.
- Saugok rankas. - Kodėl?
Sausainiams reikia meilės, kaip ir viskam.
Neo!
Tikėjausi, kad tai bus dar jums neatėjus.
Sati, laikas paragauti sausainių.
Nešk dubenį Serafinui ir paklausk, ar gerai.
- Džiaugiuosi, kad grįžai. - Aš taip pat.
Pažįsti mane?
- Iš dalies. - Taip viskas vyksta.
Dalį prarandi, dalį susigrąžini.
Neatpažįstu savo veido veidrodyje,
bet mėgstu saldainius.
Ne, ačiū.
Pameni, koks buvai, kai pirmą kartą atvykai pas mane?
Nepatyręs ir naivus. Pažvelk į save dabar.
Turėjai mane šokiruoti. Ir toliau taip darai.
Tu man irgi padarei keletą siurprizų.
Tikiuosi, padėjau.
Padėjai man čia patekti, bet dabar klausiu - kodėl?
Kur tai veda? Kas pabaigoje?
- Nežinau. - Nežinai, ar man nesakysi?
Niekas nepamatys sprendimo pasėkmių, kurių nesupranta.
- Tikrai niemas. - Kokių sprendimų?
Nesvarbu. Tai mano pasirinkimas.
Turiu jį priimti, kaip ir tu.
Tai siejasi su tuo, ką man pasakai ir ko ne?
- Aišku, kad ne. - Tai kodėl man nepasakei apie Architektą?
Nei apie Zion, apie tai, kas manęs laukia. Kodėl nepasakei teisybės?
- Dar neturėjai to žinoti. - O kas sprendžia, kada atėjo laikas?
Žinai, kas.
/Pažink save/
Aš.
Taigi atėjo laikas sužinoti daugiau.
Taip pat taip manau.
Kaip atskyriau kūną nuo proto be įsijungimo?
Kaip sustabžiau keturis sargybinius mintimis?
Pasakyk, kas iš tikrųjų darosi su manimi?
Išrinktojo galia yra virš šio pasaulio.
Siekia nuo čia iki ten, iš kur atvykai.
- Kur? - Į branduolį.
Tai ir pajutai, kai prisilietei prie sargybinių.
Bet tam nebuvau pasiruošęs. Turėjau mirti.
Bet tam taip pat nebuvai pasiruošęs.
Architektas pasakė, kad jei negrįšiu į branduolį, Zion bus sunaikintas iki vidurnakčio.
Tu ir aš negalime pamatyti savo pasirinkimo rezultatų,
bet jis negali pamatyti nieko.
- Kodėl ne? - Nesupranta to, nesugeba.
Tai jam laiko pasikeitimai lygybėje
kurią turi išspręsti. Tokia jo užduotis.
- Lygubės išsprendimas. - O kokia tavo užduotis?
Išvesti ją iš pusiausvyros.
Kodėl? Ko nori?
To pačio, ko ir tu, Neo.
Ir taip pat padaryti viską, kad tai gaučiau.
Karo pabaigos. Pasibaigs?
Tokiu ar kitu būdu.
Galima išgelbėti Zion?
Man labai gaila, bet nežinau.
Jei yra atsakymas, jį rasi tik vienoje vietoje.
- Kur? - Žinai, kur.
Jei jo nerasi,
visiems mums gali nebūti rytojaus.
Ką tai reiškia?
Viskas, kas turi pradžią,
turi ir pabaigą.
Matau ateinančią pabaigą.
Besitęsianti tamsa. Mirtis.
Ir tik tu stovi tam ant kelio.
Smith.
Greitai turėsi jėgų sunaikinti tą pasaulį,
bet tai neįvyks. Negali.
Neįvyks, kol nieko neliks.
- Kas jis? - Tu.
Tavo priešybė, papildymas.
Lygybės rezultatas, kuris gražins pusiausvyrą.
- O jei jo nesulaikysiu? - Taip ar kitaip, Neo,
šis karas baigsis.
Šiandien naktį, abiejų pasaulių ateitis bus tavo rankose.
Arba jo.
Kaip jautiesi?
Man reikia laiko.
- Kapitone Roland. - Ko reikia, Maggie?
- Bane pabudo. - Gerai. Gal mums ką nors pasakys.
Man patinka šis kvapas.
Man jo truks.
- Orakule. - Žinau.
Sati, mieloji.
Imk sausainį ir eik su Serafin.
- Galiu grįžti? Norėčiau. - Aš taip pat norėčiau.
Taigi iki pasimatymo rytoj.
Tikiuosi, brangioji.
- Aš bijau, Serafin. - Eime.
Eina paskui mus.
Prašau, prašau, tiek laiko.
Atmenu, kad medžiojau tave kaip dvasią.
- Pastarąjį kartą laimėjau prieš tave. - Taip, bet, kaip matai
kai kas pasikeitė.
O tu turi būti paskutinis ištremtasis.
- Orakulė man kalbėjo apie tave. - Tikrai?
- Ką ji pasakė apie tave? - Kad tu blogas.
Nesu toks blogas, kai su manim geriau susipažini.
Didžioji ir galingoji Orakulė. Galų gale susitikome.
Manau, kad manęs laukei, tiesa?
Orakulė niekada nenustebusi, kaip turėtų būti,
nes žino viską.
Bet jei taip, tai kodėl čia, jei žinojo, kad ateisiu.
Kodėl neišėjei?
Gal žinojo, kad tai padarysiu, o gal ne.
Jei taip, tai reiškia, kad specialiai iškepė šiuos sausainius ir padėjo čia.
O tai reiškia, kad specialiai likai ir sėdi čia.
- Ką padarei Sati? - Sausainiams reikia meilės, kaip ir viskam.
- Esi niekšas. - Žinai tai.
- Daryk tai, ko atėjai. - Klausau, pone.
Tikrai norėčiau padėti, bet nieko nepamenu.
O kas per žaizdos ant rankos? Jos atsirado seniau nei prieš dieną.
Tikrai.
Jūs teisi.
Atrodo, lyg pats būtum jas padaręs.
O kodėl turėčiau tai daryti?
Nebent nebuvau savimi.
Bet jei ne, tai kas esu?
Ar jam darė VTT sindromo tyrimą?
Taip, buvo neigiamas.
Bet rodo neįprastai didelį neuronų aktyvumą.
Kryžminė jungtis tarp sinapsų
ir nauji impulsai smegenų žievėje.
Grąžink jam atmintį, bet kokia kaina.
- Radome! - Logos?
- Taip. - Pagaliau gera žinia.
Ar davikliai rodo kokius nors gyvybės požymius?
Ne. Dar nieko.
- O kas laivui? - Korpusas sveikas.
- Nuleisk jį, kad galėtume išlipti. - Klausau.
Noriu turėti apie jį pilną ataskaitą taip greitai, kaip tik galima.
Atsargiai. Pažįstu tuos niekšus, tai gali būti pasala.
Kas čia buvo?
Išneškite šias šiukšles, reikalinga tik energija.
- Niobe. - Morfeusz.
- Tu sveikas? - Man nieko nenutiko.
Nežinojome, kas tau nutiko po...
Man labai gaila.
Džiaugiuosi, kad matau tave.
- Radai Neo? - Taip. Iš kur sužinojai?
- Orakulė. - Matei ją?
Dar prieš randant mus sargybiniams.
- Ką tau sakė? - Tą patį, ką visada.
Kaip tik tai, ką norėjau išgirsti.
Per 12 valandų mašinos pasieks dokus.
Pagal visas simuliacijas,
kai tik mašinos pasieks miestą, mūsų viltys laimėti labai sumažės.
Todėl svarbiausias tikslas yra sunaikinti tunelius,kai bus uoste.
Jei mums pasiseks, gal nepateks į miestą.
Jei ne, vienintelė gera vieta atremti atakai yra įėjus į šventyklą.
Pakankamai siaura, kad būtų galima jame sustabdyti,
o vėliau sunaikinti priešą.
- Turime suprasti, kad kad prašote savanorių? - Tai tiesa.
Kokias konkrečias jėdas skirsite įvykdyti pagrindinei užduočiai?
Visą korpusą mechų ir pusę pėstininkų.
- Pusę pėstininkų? - Jei tai priklausytų nuo manęs,
duočiau ginklą kiekvienam vyrui, moteriai ir vaikui, ir pasiųsčiau į doką.
Todėl gerai, kad ne nuo jūsų priklauso.
Laikas parodys.
Dar vienas klausimas, leitenante.
- Ary Nabuchodonozor atsiliepė? - Ne, ir nereikia tikėtis,
kad atsilieps.
- Lieka viltis. - Viltis - tai prabanga, kurios man nereikia.
- Ką darai, Zee? - užtaisus.
Iškeldina mūsų lygį. Turime eiti.
- Neinu su tavimi. - Ką?
Reikia žmonių doko gynybai.
Todėl lieku.
- Žinau, ką jauti. Bet negali likti. - Privalau.
- Kodėl? - Nes jį myliu.
O jis myli mane.
Jei čia likčiau, darytų tą patį.
Bet neturi būti nužudyta.
- Tai beprotybė, Zee. - Gal ir taip.
Bet tai būtų Doser, ir galėtum pamatyti tik gindama doką,
ką darytum?
Užtaisus.
Kas čia darosi, po velnių?
Avarija, sere.
- Atsiprašau. - Kas tu?
Savanoris, sere.
Kodėl toks šunytis yra savanoris mano korpuse?
Noriu padėti, sere. Turime apginti doką.
- Kiek metų, mažyli? - Aštuoniolika.
Jei pasakytum šešiolika, patikėčiau.
- Man šešiolika. - Mažiausias amžius aštuoniolika, šešiolika per mažai!
Mašinoms vis vien. kiek man metų.
Tai tiesa.
Prašau duoti man šansą. Neapvilsiu.
Jei apvilsi, pamatysi, kad nesu geresnis už mašinas.
Gerai, pabandyk uždegti.
Vėl gyvas.
Nori pakrauti programinę įrangą?
Būtų malonu. Gali nuvalyti ir įrengimus.
Prisijungta, paleidžiu sistemą.
Atrodo gerai, išskyrus...
- Trugdymus Matrix srityje. - Pas mus atrodo taip pat. Kas po velnių ten darosi?
Kas tai bebūtų, yra negerai.
Mašinos užvaldė 21 sujungimą.
Jei pasiseks papulti čia,
į 53 kanalą, galime juos užpulti.
Leisimės kaip galima giliau ir pasiųsime impulsą.
Jei pasiseks, pramušime praėjimą.
Gali būti sunku, bet tai vienintelė išeitis.
Yra dar viena galimybė.
Pagalbinis kanalas. Eina čia.
Baigiasi 1000 m nuo 21 sujungimo.
Gal mums pasiseks ten patekti neatkreipus dėmesio.
Tai neįmanoma. Niekas nepralėks pagalbiniu kanalu.
- Aš pralėksiu. - Nesąmonė.
- Kadaise pralėkiau. - Tai buvo seniai, Niobe.
- Pasakiau, kad susitvarkysiu. - Ir kas po to?
Ir tai negalėsime skristi su tavimi.
Žinau, kad laikas prieš mus. Atsiprašau, kad truko taip ilgai.
- Bet norėjau būti tikras. - Kuo tikras?
- Žinau, ką reikia daryti. - Ką?
Sunku tai suprasti, bet jums pasakysiu.
- Reikia laivo. - Ką?
Kur skrisi?
Į mašinų miestą.
- Žinau, kad tai sunku suprasti. - Labai lengva, tu išprotėjai.
- Bet turiu ten skristi. - Tau nepavyks.
Per 100 metų niekas neprilėkė arčiau kaip per 100 km.
- Turiu pamėginti. - Orakulė tai pasakė?
- Ne. - Tai kažkoks pamišimas.
Jei nori nusižudyti, padaryk tai, bet be mūsų laivų.
- Patikėk, tikrai turiu skristi. - Kvailystė!
Aš kapitonas ir aš sakau, kur kam skristi!
Ir tas laivas greičiau skris į pragarą. Neduosiu tau jo.
- Gali imti mano. - Negali.
Nesakyk man, ką galiu daryti, o ko ne su savo laivu.
- Bet Niobe! - Aš skrisiu šiuo, jis paims mano.
Jei išskrisime per valandą, Zionie būsime prieš mašinas.
Tai netikslinga.
Du laivai, dviem kryptimis.
Skamba kaip perspėjimas, tiesa?
- Niekada netikėjai tuo, kuo aš. - Vis vien netikiu.
Tai kodėl tai darai?
Tikiu juo.
Ačiū.
- Kam tai? - Atpalaiduos tave.
Lengviau atgausi atmintį.
O ką, jei nenoriu atsiminti?
Kodėl turėtum anenorėti?
O jei paleidau tą impulsą?
Ir sunaikinau tuos laivus, ir nužudžiau visus tuos žmones?
Jei tai padariau
būsų nesaugu, tiesa?
Tau taip pat.
Esu pasiruošusi.
Trinity,
turiu tau kai ką pasakyti.
Turi tai žinoti.
Žinau, kur turiu skristi,
bet nežinau, kas toliau.
Žinau.
Manai, kad negįši.
Žinojau tai, kai pasakei kad turi skristi.
Kaip ir tu žinojai, kad skrisiu su tavimi.
- Bijau. - Aš taip pat.
Dešimt minučių užtruko bato varstymas.
Bet pasakysiu tau kai ką.
Prieš šešias valandas pasakiau Merowing,
kad dėl tavęs padarysiu viską.
- Žinai, kas pasikeitė per tas šešias valandas? - Ne.
Niekas.
- Paskubėkite su amunicija. - Jau baigiame.
Turime nedaug laiko.
- Nieko jiems nepaliksi? - Sakė, kad jiems nieko nereikia.
Nesakau iki pasimatymo. Sakau sekmės.
Ačiū.
- Tikiuosi, žinai, ką darai. - Aš taip pat.
Man buvo garbė.
Tai aš apgerbtas.
- Baigta, sere. - Pačiu laiku.
Jau vėluojame, taigi judėkite.
Viso, mieloji. Rūpinkis jais.
Pasiruošę?
Tai turbūt saugiklis. Patikrinsiu.
Žinojau, kad pirma pasiųs tave.
Niekas nepabėgo tiek kartų, kaip tu.
Kiekvieną kartą, kai tik maniau, kad turiu tave,
kažkaip išslysdavai.
Tikrai sunku apsakyti,
kaip labai tai nervina.
Apie ką kalbi?
Tave nužudyti taip pat malonu, kaip ir jį.
Neo, Bene išprotėjo!
Užmokėsi už tai.
- Dar 27 kilometrai. - Kapitone, problemos apačioje.
Tai Maggie. Negyva. Turbūt Bane ją nužudė.
Žinojau, žinojau, kas jo galvoje.
Tai jis paleido impulsą. Turėjau išpešti tai iš jo.
Apieškojome laivą. Jo čia nėra.
- Žinau, kur jis. - Logos.
- Turime grįžti. - Per vėlu.
- O jei reikia pagalbos? - Tai labai pavojinga.
- Kodėl? - Nes jei juos nužudė, jų rankose dar vienas impulsas.
Jie tiki tavimi. Kaip ir mes.
Pone Anderson.
Matau, kad šiame pasaulyje esi taip pat nuspėjamas, kaip ir aname.
- Ką? - Jis išprotėjo.
Gal tu, bet ponas Anderson ir aš žinome, kad išvaizda yra apgaulinga.
Pamišęs?
Išsiaiškinkime padėtį. Atiduok ginklą, gali padėti jį ten, kur stovi.
Nedaryk to. Šauk. Dabar.
- Taip, šauk, sudegink mus visus. - Jei nešausi, nužudys mus.
Žinau, ką turiu daryti. Bet negaliu.
Padaryk tai!
Atsitrauk ir nusisuk.
Paleisk ją.
Kažką primena, ar ne?
Buvome čia prieš tave ir mane, pameni?
Aš taip. Apie nieką kitą negalvoju.
- Kas tu? - Tai nepažįsti?
Pripažįstu, sunku galvoti uždarytam tame pūvančiame mėsos gabale.
Su kiekvienu įkvėpimu įtrauki dvoką, kuris apima visą sąmonę.
Šlykštu. Ir kaip apgailėtinai švelnu.
Niekas to silpnumo negali įveikti.
- Ko nori? - To, ko ir tu.
Taip. Kaip tik to, pone Anderson.
Pažvelk per kūną, per šaltienos akis, ir pamatyk savo priešą.
- Ne. - O taip, pone Anderson.
- Netiesa. - Nėra tokios vietos, kur tavęs nerasčiau.
- Tai neįmanoma. - Įmanoma.
Neapsaugotas.
Viso, pone Anderson.
Tai turi būti tai.
O ne!
Norėčiau, gad galėtum pamatyti save veidrodyje.
Mano Mesijas.
Esi savo rūšies simbolis.
Beginklis.
Apgailėtinas.
Laukiantis neikingos pabaigos...
Matau tave.
Tai ne pabaiga, pone Anderson.
Trinity!
O ne! Tavo akys.
Viskas bus gerai.
Man labai gaila, Trin.
Turėsi vairuoti viena.
Iki pralaužimo liko 22 minutės.
Neturime impulso, kad juos atmuštume. Sutelk visas jėgas apvalkalams.
- Tegul mechai pasiruošia. - Klausau.
Gerai. Pradedame.
Visi mane žinote. Taigi pasakysiu taip atvirai, kaip tik moku.
Jei tai laikas mums mirti, tegul taip būna.
Bet prašau,
jei turime tiems niekšams paaukoti gyvybę,
leiskime jiems apšokinėti, prieš tai padarydami!
- Bijai? - Aišku.
Susitarkime. Tu užtaisyk, aš šaudysiu.